NAȘTEREA DIN NOU

Un studiu pe tema harului irezistibil

John G. Reisinger

NAȘTEREA DIN NOU. UN STUDIU PE TEMA HARULUI IREZISTIBIL

John G. Reisinger

© 2018 Biserica Logos București. www.logosbucuresti.ro

Toate drepturile rezervate. Nici o parte a acestei publicații nu poate fi reprodusă, stocată sau transmisă în orice formă și prin orice mijloace – electronice, mecanice, prin fotocopiere, microfilmare, înregistrare sau alt fel – cu excepția unor citate scurte în recenzii, fără permisiunea prealabilă a deținătorului drepturilor de autor.

Tradus și publicat cu permisiunea New Covenant Media, 5317 Wye Creek Drive, Frederick, MD 21703-6938.

Copyright © 2002 by John G. Reisinger.

Biserica Logos București și Asociația MAGNA GRATIA nu susțin în mod necesar toate punctele de vedere ale autorilor pe care îi traduce și/sau publică.

Dacă nu este precizat altfel în text, citatele biblice sunt preluate din Noua Traducere În Limba Română. Copyright © 2006 by Biblica, Inc.® Utilizat cu permisiune.

Traducerea: Biserica Logos București.

Corectură și design pentru ediția electronică: Asociația MAGNA GRATIA (www.magnagratia.org).

RESPECTAȚI DREPTURILE DE AUTOR!

Este interzis în mod expres:

- imprimarea a mai mult de 3 ex. pentru uz personal, a mai mult de 10 ex. din maxim 5 publicații diferite pentru prieteni și rude;

- imprimarea profesională (la tipografie, indiferent dacă produsul este comercializat sau nu);

- stocarea fișierelor oricărei cărți pe bloguri, pagini de internet, portaluri sau transmiterea pe cale electronică, altfel decât a link-urilor către website-ul unde acestea sunt stocate în original.

- copierea și republicarea a peste 250 de semne/publicație pe alte portaluri, pagini de internet, bloguri, în publicații tipărite sau în predici, prezentări, conferințe etc.

Cuprins

Introducere

Capitolul 1. SCHIMBAREA RADICALĂ NECESARĂ

Capitolul 2. MOTIVELE NECESITĂȚII REGENERĂRII

Capitolul 3. CE ANUME ESTE NAȘTEREA DIN NOU?

Capitolul 4. CUM ARE LOC NAȘTEREA DIN NOU?

Capitolul 5. LUCRAREA DUHULUI

Capitolul 6. PĂCĂTOSUL, PASIV ÎN REGENERARE

Capitolul 7. MIJLOACELE FOLOSITE DE DUMNEZEU

Capitolul 8. UN MARE MISTER

Capitolul 9. DOVEZI CLARE

Încheiere

Note bibliografice și explicative

INTRODUCERE

Vrem să începem studiul nostru despre nașterea din nou privind la trei pasaje din Scriptură care prezintă această temă atât de importantă. Primul pasaj arată mai întâi necesitatea absolută de a fi născut din nou, însă afirmă și faptul că nașterea din nou este vitală în procesul cuiva de a ,,vedea” Împărăția lui Dumnezeu. Cu alte cuvinte, trebuie să avem vedere, abilitatea de a vedea, înainte de a vedea. Este important să ne reamintim că noi nu avem vedere pentru că putem vedea, ci putem vedea doar pentru că avem vedere. Darul vederii spirituale ne este oferit prin regenerare și vedem, sau credem, pentru că ne-a fost dată mai întâi vederea spirituală.

Isus i-a răspuns: – Adevărat, adevărat îți spun că, dacă cineva nu este născut din nou nu poate vedea Împărăția lui Dumnezeu! (Ioan 3:3)

Cel de-al doilea text arată de asemenea că nașterea din nou trebuie să se petreacă înainte ca să fie posibilă credința în Cristos; ne vom uita la acest aspect puțin mai târziu.

(10) El era în lume și lumea a fost făcută prin El, dar lumea nu L-a cunoscut. (11) A venit la ceea ce era a Lui, dar ai Săi nu L-au primit. (12) Însă tuturor celor ce L-au primit, adică celor ce cred în Numele Lui, le-a dat dreptul să devină copii ai lui Dumnezeu, (13) născuți nu din sânge, nici din voia firii, nici din voia vreunui om, ci din Dumnezeu. (Ioan 1:10-13)

Cel de-al treilea text arată că omul nu are putere asupra acestui proces de naștere din nou, așa cum nu are nici asupra vântului. Atât vântul, cât și Duhul Sfânt ,,suflă” încotro doresc. Toată lumea recunoaște că omul nu deține nici o abilitate sau putere care să controleze vântul să se miște diferit sau să îl oprească. Cu toate acestea, mulți creștini onești nu conștientizează că același principiu este valabil cu privire la lucrarea Duhului Sfânt în regenerare. Un păcătos nu Îl poate determina pe Duhul Sfânt să îi regenereze inima moartă și nici nu poate să Îl oprească să o facă atunci când Duhul plănuiește asta! Iată ce voia să transmită Domnul Isus în acest verset:

Vântul suflă încotro vrea și-i auzi vuietul, dar nu știi de unde vine și unde se duce. Tot așa se întâmplă cu oricine este născut din Duhul. (Ioan 3:8)

Atunci când studiezi textele Scripturii este necesar adesea să izolezi diferite aspecte ale adevărului. Totuși, nu trebuie niciodată să le izolăm în experiența personală. Îndreptățirea și sfințirea sunt două lucruri total diferite, dar este imposibil să le experimentăm solitar; au nevoie una de cealaltă. Ambele sunt o parte integrant a procesului de a deveni și de a fi un creștin, însă termenii trebuie izolați pentru a fi studiați. Același lucru îl putem spune și despre regenerarea făcută de Duhul Sfânt și despre credința personală în Cristos pentru iertarea păcatelor. Regenerarea este o parte esențială în mântuire, dar nu trebuie echivalată cu mântuirea.

Este o greșeală să limitezi cuvântul mântuire doar la un singur aspect al mântuirii. Mântuirea conține cel puțin trei aspecte.

1. Un creștin este cu adevărat mântuit acum, nu mai târziu (Efeseni 2:8, 9 - ,,ați fost”).

2. Un creștin este în procesul de a fi mântuit în fiecare zi (1 Corinteni 1:18 - ,,cei care suntem mântuiți”) (n.tr. în engleză este un prezent continuu, care ar putea fi tradus în română: cei care suntem în continuu mânuiți).

3. Un creștin așteaptă sperând că va fi mântuit complet în viitor (Romani 5:10 „... am fost [timpul trecut] împăcați cu El ... fiind împăcați cu El ... vom fi [viitor] mântuiți ...”). Observați că este o distincție clară între a fi împăcat și a fi mântuit, deși ambele sunt aspecte esențiale ale procesului de mântuire.

Este trist că generația noastră a amestecat conceptul a fi mântuit cu a fi născut din nou. Unul dintre cele două aspecte, adică a fi mântuit, are de-a face cu beneficiile, pe când celălalt are de-a face cu puterea sau viața. Unul este lucrarea sau acțiunea păcătosului, pe când celălalt este lucrarea sau acțiunea Duhului Sfânt. Observați această diferență în pasajele următoare.

Apoi, conducându-i afară, a zis: – Domnilor, ce trebuie să fac ca să fiu mântuit? Ei i-au răspuns: [Tu trebuie să ... ]– Crede în Domnul Isus și vei fi mântuit, tu și casa ta! (Fapte 16:30,31)

Să nu te miri că ți-am spus: „Trebuie să fiți născuți din nou!“ Vântul suflă încotro vrea [dorește el]– și-i auzi vuietul, dar nu știi de unde vine și unde se duce. Tot așa se întâmplă cu oricine este născut din Duhul. (Ioan 3:7-8)

Fapte 16:31 ne arată necesitatea credinței păcătosului pentru a fi mântuit. Dumnezeu nu se pocăiește în locul nostru. Păcătosul trebuie să se pocăiască și să creadă. Acestea sunt acțiunile caracteristice omului, și nu lui Dumnezeu. Credința și pocăința nu sunt obligațiile altuia. Dacă nu înțelegi corect relația dintre aceste două aspecte, citește broșura pe care am scris-o cu titlul Partea lui Dumnezeu și partea omului în mântuire.

Pe de altă parte, Ioan 3:8 se referă la putere și abilitate. Lucrarea Duhului Sfânt în regenerare este asemenea adierii vântului. Un păcătos nu poate opri și nici nu poate schimba lucrarea de regenerare a Duhului Sfânt, la fel cum nu poate opri sau schimba direcția vântului. De aceea regenerarea este intitulată uneori ,,harul irezistibil”.

A fi născut din nou și a fi mântuit sunt ambele aspecte esențiale. Este imposibil însă să o experimentezi pe una fără cealaltă. Întrebarea nu are în vedere timpul sau secvența, adică care este prima și care este a doua, ci mai degrabă cauza și efectul. Credința noastră produce nașterea din nou sau nașterea din nou produce credința? La întrebarea, ,,Cum se poate ca o persoană să creadă și să fie mântuită, în timp ce alta Îl respinge pe Cristos și rămâne pierdută spiritual?”, vom răspunde diferit ținând cont de înțelegerea cu privire la natura regenerării. Prima oară, vom afirma că voința liberă este cea care dă naștere credinței omului, iar a doua oară, vom da slavă Duhului Sfânt care ne împuternicește, regenerându-ne, să credem și să fim mânuiți. Poate că tabelul următor ne va fi de ajutor.

A fi mântuit – Fapte 16:31

A fi născut din nou – Ioan 3:3,8

Beneficii

Viață și putere

Lucrarea noastră – credința noastră crucială

Lucrarea lui Dumnezeu – credința noastră nu este implicată

Fapte 16:30 - ,,Ce trebuie să fac?”

Ioan 3:7,8 - ,,Ce trebuie să fac?”

Răspuns - ,,Trebuie să crezi”

Nici un răspuns! Dumnezeu trebuie să facă ceva!

Credința – o acțiune a omului

Regenerarea – o acțiune suverană a lui Dumnezeu

Dumnezeu nu crede în locul nostru

Dumnezeu ne oferă o inimă nouă – noi credem

Primim beneficiile mântuirii

Primim viață spirituală și putere

Fapte 18:27

1 Petru 1:2-3; Iacov 1:18

CAPITOLUL 1. SCHIMBAREA RADICALĂ NECESARĂ

Toată lumea este de acord cu faptul că omul trebuie să fie schimbat în mod radical.

Biblia este clară cu privire la necesitatea nașterii din nou.

Prietenul meu, doctorul Berry, mă întreba adesea: ,,Știi de ce Isus a spus, trebuie să vă nașteți din nou?” Și bineînțeles că răspunsul lui prompt era: ,,Pentru că trebuie să vă nașteți din nou.” George Whitefield a predicat de peste două mii de ori din pasajul din Ioan 3:3. Atunci când a fost întrebat de ce predică așa de des despre nașterea din nou, a răspuns, ,,Pentru că trebuie să vă nașteți din nou!”

Toate bisericile vorbesc despre necesitatea nașterii din nou, însă când se exprimă cu privire la ce înseamnă și cum se întâmplă asta, se observă mari diferențe. Bisericile Romano-Catolică, Episcopală și Bisericile lui Dumnezeu (eng. Assemblies of God) cred că nașterea din nou are loc prin botez. Acesta este motivul pentru care susțin ei că botezul este fundamental în mântuire. Chiar și Sigmund Freud avea părerea lui cu privire la nașterea din nou. O intitula ,,o schimbare abruptă în continuitatea procesului de maturizare a personalității.” Un băiat întâlnește o fată – băiatul se îndrăgostește – băiatul își schimbă stilul de viață radical – băiatul este născut din nou. Astăzi, în Statele Unite ale Americii, se spune că peste patru zeci la sută din populația țării a experimentat un fel de ,,naștere din nou”. Dacă așa stau lucrurile, vorbim în acest caz despre perspectiva ,,nașterii din nou” a lui Freud. Eșecul, în a vedea de ce este nașterea din nou absolut vitală aduce cu sine multe neînțelegeri cu privire la natura regenerării. Nimeni nu poate înțelege ce este și cum are loc regenerarea până când nu pricepe de ce este necesară aceasta.

CAPITOLUL 2. MOTIVELE NECESITĂȚII REGENERĂRII

De ce este regenerarea, sau nașterea din nou, atât de esențială?

Natura lui Dumnezeu o cere. Dumnezeu nu poate avea părtășie și nici nu poate accepta nimic care nu este perfect. Dacă o persoană nu este fără păcat și nu are haina neprihănirii peste ea, nu poate sta în prezența Lui. Suntem păcătoși prin natură și prin practică și, de aceea, un Dumnezeu sfânt are o singură alegere – de a ne respinge. Avem nevoie de o naștere din nou spirituală care să ne schimbe și să ne facă acceptabili înaintea lui Dumnezeu.

Natura păcătosului are nevoie de o naștere din nou. Pentru a fi fericit în ceruri, un păcătos are nevoie de o natură nouă. Dacă păcătosul nu ar avea o natură nouă cerul ar fi ca un iad pentru acesta. Chiar dacă toată vinovăția i-ar fi fost iertată și o neprihănire atribuită, acesta ar urî cerul câtă vreme nu ar fi primit o natură nouă. Un prieten avea doi băieți, care în mod constant încercau să-și impresioneze tatăl că ei Îl iubesc pe Isus și că vor să meargă în ceruri. Într-o zi, când se întorceau de la biserică, i-a întrebat dacă știau cumva cum arată cerul. Pentru că nu răspundea, el le-a spus că în ceruri se cântă mult, este multă rugăciune și închinare. Unul dintre băieți a spus, ,,Zici că e o zi obișnuită de biserică.” Tatăl a spus, ,,Da, o observație foarte bună.” Celălalt fiu a spus, ,,Și asta înseamnă că slujba este mai lungă decât cea de la biserică?” E ușor de sesizat că cineva își cam schimbase perspectiva legată de mersul în cer.

De fapt, păcătosul nici măcar nu poate crede Evanghelia până când nu este mai întâi născut din nou. Unele dintre versetele care vorbesc despre neputința omului au fost explicate în studiul despre depravare.[1] Doar unul dintre aceste versete va fi reamintit și în studiul de față. Comparația a trei versete ne va arăta de ce un om trebuie să fie născut din nou spiritual înainte de a crede.

Dar omul firesc nu primește lucrurile Duhului lui Dumnezeu, căci pentru el sunt o nebunie, și nu le poate înțelege, pentru că trebuie judecate duhovnicește. (1 Corinteni 2:14)

Duhul adevărului, pe Care lumea nu-L poate primi, pentru că nici nu-L vede, nici nu-L cunoaște. Voi Îl cunoașteți, pentru că rămâne cu voi și va fi în voi. (Ioan 14:17)

Ei sunt aceia care produc dezbinări, sunt lumești și nu au Duhul. (Iuda 19)

Nimeni nu poate primi și crede în ceva despre care nu știe nimic, și nimeni nu poate înțelege ceva dacă este cu totul peste capacitatea lui de înțelegere. 1 Corinteni 2:14 afirmă clar că un om pierdut spiritual nu poate (adică, nu are abilitatea de a) înțelege adevărul spiritual, și de aceea este imposibil ca el să creadă acel adevăr. Ioan 14:7 ne arată de ce este autentică această realitate îngrozitoare. Omul pierdut spiritual nu poate experimenta decât ce poate atinge, gusta, simți, mirosi etc... , iar Dumnezeu nu poate fi cunoscut prin aceste simțuri fizice, ci prin Duhul. Iuda 19 este una dintre cele mai bune descrieri, din Cuvântul lui Dumnezeu, a omului pierdut. Un om pierdut spiritual este doar un om natural care este limitat și care poate experimenta numai ceea ce instinctele sale naturale îl pot învăța. Suma totală a cunoașterii și experienței sale este dată doar de ceea ce poate învăța prin simțurile fizice. Asta este semnificația termenului ,,senzual”. Cei care se închină lui Dumnezeu trebuie să o facă în ,,duh” și în adevăr, iar omul pierdut spiritual nu are capacitatea de a primi adevărul spiritual. El are toate caracteristicile vieții fizice, însă nu are Duhul și nu poate cunoaște nimic despre viața spirituală. Înainte ca să poată vedea, auzi, simți sau experimenta lucrurile spirituale, trebui să fie născut din nou de Duhul.

Omul ,,a murit” spiritual în grădina Edenului atunci când a păcătuit. Duhul Sfânt, viața spirituală a lui Dumnezeu în om, l-a părăsit pe Adam și acesta a murit spiritual. Acum omul nu este decât un om ,,natural” fără abilitatea de a experimenta lucrurile spirituale. Regenerarea este reîntoarcerea Duhului Sfânt, sau a vieții lui Dumnezeu, în păcătos și împuternicirea acestuia cu viață și capacitate spirituală.

Așa cum am afirmat mai devreme, toate bisericile vorbesc despre necesitatea nașterii din nou, însă ele diferă cu privire la de ce este vital și cum are loc aceasta. Dacă nu există o înțelegere corectă a adevărului despre depravarea totală și efectul inabilității spirituale al acesteia, este cu neputință ca cineva să poată pricepe de ce este nașterea din nou așa de hotărâtoare.

CAPITOLUL 3. CE ANUME ESTE NAȘTEREA DIN NOU?

În primul rând, ea este pur și simplu o implantare a vieții, asemănătoare conceperii unui copil, care dă viață autentică. Este cauza vieții și mai târziu dovedită tocmai printr-o naștere care are loc. Folosim termenul „naștere” când ne referim atât la concepere cât și la nașterea propriu-zisă. Ideea este că vorbim aici despre implantul spiritual al Duhului Sfânt care dă viață spirituală. Așa cum este o naștere fizică ce dă viață fizică, tot așa o naștere spirituală dă viață spirituală.

În al doilea rând, nașterea este de ,,sus”. Dumnezeu este singurul autor al acestei nașteri. Același cuvânt grecesc, din Ioan 3:3 tradus cu din nou, este tradus în Ioan 3:31 cu de sus. Este plauzibilă observația că nașterea cea nouă este ,,a doua”, pentru că este după prima – prima oară fizic, apoi spiritual. Totuși, accentul în Scriptură nu cade pe succesiune, ci mai degrabă pe sursă. Este de sus. Nu vine din interiorul nostru; este din exterior sau din jurul nostru; este de sus. Este o viață care s-a născut de la Dumnezeu și care vine jos la noi prin Puterea Sa. Nașterea cea nouă nu are nimic de-a face cu ereditatea, educația, mediul înconjurător, cultura sau slujbele bisericești; vine direct doar de la Dumnezeu.

În al treilea rând, este ,,nouă” în sensul în care vorbim de o RE-generare. Este implantarea suverană a vieții în locul morții. Două dintre expresiile folosite în Noul Testament pentru a descrie nașterea din nou sau regenerarea, sunt născut și creat. Ele sugerează idea de generare a vieții prin naștere. Celelalte cuvinte folosite sunt regenerare și reînnoire. Aceste cuvinte au menirea de a ne arăta că viața a fost reașezată în poziția inițială, dar în care acum este doar moarte. Duhul Sfânt regenerează inimile noastre în același fel în care noi regenerăm o baterie moartă. O altă frază folosită este trezit sau adus la viață, ,,Dar Dumnezeu ne-a adus la viață cu toate că eram morți în greșelile și păcatele noastre”. (Efeseni 2) Regenerarea este ,,învierea” și aducerea în ființă a unei ,,creații noi”. Am putea spune așa, ,,Duhul Sfânt scoate păcătoși morți din mormânt și îi aduce la viață.” Din nou întâlnim aceeași idee – viață în locul morții. Nașterea din nou este literal o înviere spirituală din moartea spirituală a păcatului. Nașterea nouă are pentru creația spirituală același rol pe care îl are Geneza 1:26,27 pentru creația fizică.

Putem înțelege mai profund acest adevăr atunci când comparăm pasajul din Geneza 5:1-3 cu Iacov 1:18. Pasajele acestea ne oferă o imagine adecvată a naturii și efectului regenerării.

Aceasta este cartea genealogiei lui Adam. În ziua în care l-a creat pe om, Dumnezeu l-a făcut după asemănarea Sa. I-a creat bărbat și femeie; în ziua în care i-a creat, i-a binecuvântat și le-a dat numele de „om“. La vârsta de o sută treizeci de ani, lui Adam i s-a născut un fiu după asemănarea sa, după chipul său, iar el i-a pus numele Set. (Geneza 5:1-3)

El ne-a născut prin Cuvântul adevărului, după voia Lui, ca să fim un fel de prim rod între făpturile Lui. (Iacov 1:18)

Dumnezeu a creat un fiu după ,,asemănarea Sa”, iar Adam a dat naștere unui fiu după ,,asemănarea sa”. Ce înseamnă acest lucru? În ambele cazuri înseamnă că avem de-a face cu o asemănare precisă dintre tată și copil. Fiul lui Adam arăta ca el, vorbea ca el, umbla ca el, pentru că era sămânța adevărată a lui Adam. Fiul acela ducea cu el imaginea fizică a tatălui. Dumnezeu a creat un copil care avea natura lui Dumnezeu și care purta imaginea spirituală a lui Dumnezeu. Copilul acela era o făptură fizică a creației lui Dumnezeu, însă, în același timp, era și o ființă spirituală cu o natură capabilă de a-L vedea și de a-L aprecia pe Dumnezeu în toate lucrurile. Așa cum fiul lui Adam era adevărata sămânță și ducea cu el înfățișarea fizică a tatălui său, tot așa și Adam, la momentul creației lui, purta în el imaginea spirituală a lui Dumnezeu. Cu toate acestea, acea asemănare primară cu Dumnezeu a fost pierdută pentru totdeauna când Adam a păcătuit. De aceea, regenerarea înseamnă că Dumnezeu ,,creează” din nou pe cineva după chipul Său și îi oferă acestuia dreptul de a deveni veșnic fiul Său spiritual.

Primul om, Adam, a fost creat după chipul și asemănarea lui Dumnezeu. După ce a păcătuit, Adam a născut un fiu după asemănarea și după chipul lui. Iacov ne spune că cei credincioși au fost creați de Dumnezeu. De când Adam a căzut, atât Dumnezeu cât și oamenii au dat naștere copiilor adevărați, făcuți după chipul și asemănarea lor. În ambele cazuri, copiii născuți împărtășesc viața părinților lor, purtând cu ei chipul, asemănarea, natura, poftele etc acestora. Cu alte cuvinte, printr-o concepție fizică, cineva primește viață trupească și duce cu el natura și asemănarea părintelui său uman, iar prin concepția spirituală el primește viață spirituală și poartă în sine natura și asemănarea Tatălui său spiritual, adică ale lui Dumnezeu. În ambele cazuri vorbim despre o viață autentică, despre o naștere adevărată, și în ambele cazuri copilul născut este adevărata sămânță a părintelui. Creștinul este copilul lui Dumnezeu (Ioan 1:12). Noi suntem sămânța lui Dumnezeu (Isaia 53:10; 1 Ioan 3:8). Așa cum Adam, prin concepția fizică, a transmis urmașilor săi asemănarea sa, poftele sale, obiceiurile sale, motivația sa și chipul său, tot așa și Dumnezeu sădește viață spirituală și transferă natura, asemănarea, motivația și dorințele Sale seminței personale, făcându-i pe copiii Lui o „creație nouă”, prin nașterea spirituală.

În Iacov 1:18 citim, ,,El ne-a născut prin Cuvântul adevărului ...” Creștinii sunt numiți fii ai lui Dumnezeu. Așa cum Adam a născut un fiu după chipul lui prin procreare, tot așa, în momentul regenerării, Dumnezeu naște copii dintre păcătoși după chipul Său. El le transferă acestor ,,noi născuți” asemănarea Lui, chipul Lui spiritual și dorințele Sale. Copiii Lui poartă chipul Lui. Ei sunt cu adevărat sămânța lui Dumnezeu și poartă chipul lui Dumnezeu.

Evident că una dintre primele întrebări la care trebuie să răspundă cineva sau la care ar trebui să mediteze cu seriozitate este: Am fost eu născut de Dumnezeu? Cineva poate să se folosească de certificatul de naștere trupească pentru a dovedi momentul nașterii lui, însă nimeni nu poate folosi certificatul de naștere sau de botez pentru a dovedi vreo obârșie divină! Ar trebui să ne întrebăm: Port eu chipul lui Dumnezeu? Sunt eu cu adevărat un creștin? Am fost eu născut din nou? Am eu viață spirituală?

Când suntem născuți cu adevărat de Dumnezeu, fără îndoială că purtăm chipul spiritual al lui Dumnezeu, așa cum purtăm chipul fizic al părinților noștri naturali. Suntem ,,asemenea lui Dumnezeu” doar pentru că suntem adevărații Lui copii. Acest lucru ar trebui să fie evident prin modul în care gândim și trăim. Creștinii au păreri diferite cu privire la multe lucruri, și totuși există unele lucruri care sunt adevărate cu privire la orice creștin care a trăit vreodată sau care trăiește. Vreau să explic acest aspect. Unele biserici nu cred în lucruri amestecate. Mulți creștini cred că atâta timp cât fumezi, nu poți frecventa o biserică. Sunt alți creștini care cred că femeile nu ar trebui să se tundă sau se machieze. (De ce s-o fi luând păstorii tot timpul de femei?) Sunt creștini care cred și creștini care nu cred toate aceste teorii. Cu ceva timp în urmă am auzit un bărbat la radio predicând împotriva ,,iubirii de lume”. Nu spunea prea multe prostii până când a început să explice ,,clar” ce înseamnă ,,lumesc”. A spus: ,,Orice om nepriceput, care este sincer cu ce spune Biblia, va recunoaște că aici Dumnezeu vorbește despre a practica baseball.” Apoi a demarat o tiradă de exclamații împotriva baseball-ului. Poate că unii dintre voi veți zâmbi, însă cu siguranță puteți identifica și alte lucruri ca acestea care sunt la fel de ciudate pentru oamenii din bisericile noastre.

Vă readuc aminte și insist, deși creștinii nu cad de acord cu privire la multe aspecte, sunt totuși unele lucruri adevărate cu privire la orice credincios care a trăit vreodată. Nu contează câți ani are acel credincios, fie zece ani, fie o sută de ani; nu contează dacă este alb, galben, negru sau roșu; nu contează dacă a trăit în secolul V sau în secolul XX și nici în ce context cultural sau denominațional a trăit sau trăiește. Când o persoană este născută din Dumnezeu, există câteva lucruri care trebuie să însoțească convertirea ei.

Să vă ilustrez! Am avut parte de un privilegiu de neuitat în a vizita zone de misiune din Africa. Într-o zi, am predicat într-un loc, iar în audiență se aflau patru triburi diferite, vorbitoare a patru dialecte distincte. Erau patru traducători diferiți. Ne-a luat o oră să parcurgem o predică de cincisprezece minute. De câteva ori am pierdut șirul lucrurilor pe care le spusesem, furat fiind de observarea expresiilor fețelor celor care auzeau traducătorii vorbind. Nu îi mai întâlnisem niciodată pe oamenii aceia și cu toate acestea puteam să identific triburile din care proveneau toți acei oameni. Fiecare persoană avea un semn specific al tribului, marcat pe față. Atunci când împliniseră șapte ani, fiecăruia dintre ei li se tăiaseră niște crestături pe față, care lăsaseră în urmă cicatrici. Numărul, direcția sau înclinația crestăturilor erau diferite, după caz. Fiecare trib avea un semn propriu distinct. Când un copil se naște în acel trib, el este însemnat pentru ca, indiferent unde se duce, să ducă cu el semnul specific al tribului.

Prietene drag, te asigur că același lucru este valabil și pentru adevăratul ,,trib al lui Dumnezeu”. Fiecare creștin duce cu el însemnele tribului, înscrise de Duhul Sfânt în momentul regenerării. Vorbim despre anumite însemne concrete ale tribului poporului lui Dumnezeu. Când Duhul Sfânt produce nașterea din nou lasă întotdeauna o urmă a lucrării Sale în inima și experiența fiecăruia dintre cei ,,născuți”. Eu, John, vă fac cunoscute 9 dintre aceste însemne ale tribului. Am amintit deja despre patru dintre ele și ele se regăsesc în fiecare copil al lui Dumnezeu. S-ar putea să nu fim de acord cu privire la multe fațete ale doctrinei și practicii, însă orice creștin vrea să-I fie plăcut lui Dumnezeu. Acesta iubește legea descoperită a lui Dumnezeu și se dedică pe sine în respectarea acesteia cu toată inima lui, tocmai pentru că este legea Tatălui său ceresc și a Mântuitorului său (1 Ioan 2:3,4). Dacă o persoană nu-și iubește fratele, ar trebui să-și pună la îndoială mântuirea (1 Ioan 3:13-16). De ce este Ioan așa de categoric? Pentru că noua naștere ne spune ceva nouă, seminței Sale, despre natura Lui de Dumnezeu. Aceasta este una dintre modalitățile prin care poți verifica autenticitatea convertirii cuiva.

Unul dintre prietenii vechi pe care i-am avut era un avocat bun, angajat de ceva timp pe post de consilier juridic. O tânără a venit la el și a acuzat un anume bărbat de paternitatea bebelușului ei. Bărbatul a respins acuzele și a refuzat să se căsătorească cu ea sau să o ajute în vreun fel. În acele vremuri era greu să dovedești la tribunal paternitatea cuiva în contextul în care mama avusese relații cu mai mulți bărbați. Cinci bărbați au depus mărturie și au afirmat că au întreținut relații sexuale cu fata respectivă în perioada în care aceasta a rămas însărcinată. Era aproape imposibil să dovedești că bărbatul acuzat era tatăl de drept al copilului. Când copilul s-a născut era ușor de observat fruntea puțin ciudată. În loc de forma normală a unei frunți, aceasta era puțin plată. Prietenul meu avocat a așezat-o pe mamă și copil într-o anumită poziție în tribunal, astfel încât jurații să observe trăsăturile frunții celui mic. Bărbatul acuzat avea și el de asemenea o frunte cam neobișnuită. De fapt, cei doi cam semănau în ceea ce privea frunțile lor. Juriul a ascultat toate mărturiile celor cinci bărbați. Au luat seama la toate dovezile tehnice, legale și medicale. Însă s-au uitat la bărbat, iar mai apoi la copil și au convenit, ,,Vinovat”. Au știut că bărbatul acela este tatăl de drept al copilului datorită aspectelor fizice asemănătoare. Prietene drag, același lucru este valabil în sfera spirituală. Chipul Tatălui este întipărit în fiecare dintre cei care sunt copiii Lui. Purtăm noi în inimile și viețile noastre aceste însemne ale chipului lui Dumnezeu? Înfățișăm noi dovada lucrării Duhului Sfânt prin felul în care gândim și acționăm? Putem dovedi noi rasa noastră divină? Putem dovedi că am fost regenerați? Că am fost născuți de Dumnezeu? Cineva spunea, ,,Dacă ar fi fost vreo lege care să interzică să fii sau să te porți ca un creștin, ai fi oferit prin viața ta îndeajuns de multe dovezi astfel încât să fii găsit vinovat?”

Trebuie să deviez pentru câteva momente de la subiect și să susțin cu convingere că regenerarea nu este o învățătură teologică despre care doar dezbatem. Nu, ea este o experiență spirituală foarte importantă în adevărata convertire! Dumnezeu, prin puterea Sa, lucrează și Își întipărește propria natură în inimile și viețile noastre și El lasă întotdeauna în urmă ,,dovezi vii” ale acestui lucru. Mi-e teamă că unii credincioși reformați își predică propria alegere. Ei cred că a înțelege și a vorbi despre harul suveran este tot una cu a-l experimenta. A fi născut din nou nu este ceva ce crezi, ci este ceva ce experimentezi în mod personal. Nu te uiți nici la nașterea ta și nici la botezul tău pentru a vedea că ești parte din grupul aleșilor lui Dumnezeu. Nu îți examinezi crezul denominațiunii din care faci parte și nici cunoștințele tale despre doctrinele harului pentru a descoperi faptul că faci parte dintre cei aleși. Mai degrabă, cercetează-ți inima și viața pentru a vedea dacă Duhul Sfânt al lui Dumnezeu ți-a dat suflare spirituală. Ai fost atras cu putere și spiritual în a-L cunoaște, a-L iubi și a I te închina Dumnezeului Însuși? Aceasta este întrebarea cu adevărat importantă.

Acest lucru a vrut să îl transmită și Isus în textul din Ioan 6:44,45. Versetul 44 este folosit adesea pentru a dovedi ,,inabilitatea totală” [și face lucrul acesta în mod clar], iar versetul 45 rămâne ignorat. Cele două versete nu ar trebui niciodată separate – teologia și experiența noastră. Uită-te cu atenție la acest paragraf care începe în versetul 44: ,,Nimeni nu poate să vină, decât dacă Tatăl care M-a trimis pe mine îl atrage ... ” În Ioan 6:37, Isus tocmai a articulat doctrina alegerii. Bineînțeles, evreii au început să protesteze, dar El, în realitate, le răspunde: Vreți să protestați la ceea ce am spus, să vă mai dau ceva de rumegat. Îi ,,pocnește” cu doctrina depravării totale. ,,Nimeni nu poate veni la Mine, dacă nu-l atrage Tatăl Care M-a trimis” (versetul 44). Dar Isus nu se oprește aici. În versetul 45 avansează cu argumentul Lui și le prezintă adevărul despre harul irezistibil al lui Dumnezeu. ,,Este scris în Profeți: «Toți vor fi învățați de Dumnezeu.» Oricine a auzit și a învățat de la Tatăl vine la Mine.” Observați comparația dintre cele două versete. Ioan 6:44 spune că ,,nimeni nu poate veni”, iar 6:45 spune că, ,,oricine a auzit și a învățat de la Tatăl vine la Mine.” Atragerea, auzirea și învățarea în aceste versete ne vorbesc despre același lucru. Orice ar însemna atragerea Tatălui din versetul 44, ea se referă la același aspect comunicat prin învățarea de la Tatăl din 45. În versetul 44 ni se prezintă inabilitatea omului. ,,Nimeni nu poate veni ... decât dacă ...” Versetul 45 ne prezintă chemarea eficace – ,,orice vine ... când ...” Versetul 44 susține inabilitatea totală a omului, iar versetul 45 ne arată că regenerarea îi aduce pe oameni la Cristos în ciuda depravării acestora.

Orice om care ,,aude” sau ,,învață de la Tatăl” va veni întotdeauna la Cristos în credință, fără excepție. Și nici un păcătos nu va veni la Cristos fără a avea parte de lucrarea de regenerare specială a Duhului Sfânt. Nașterea din nou produsă de Dumnezeu este o lucrare care întotdeauna va genera credință și mântuire. Cu toate acestea, vreau să repet că vorbim despre o experiență și nu doar despre o învățătura abstractă. Te întreb din nou, Ești creștin? Ai fost născut din nou? Sau aș putea să te întreb așa, Porți amprenta, rasa sau însemnele tribale ale lucrării Duhului Sfânt în viața ta? Regenerarea nu este nimic altceva decât oferirea de viață spirituală unui păcătos mort. Înseamnă literalmente ,,să fii născut din/de Dumnezeu”.

CAPITOLUL 4. CUM ARE LOC NAȘTEREA DIN NOU?

Cum este o persoană născută din Dumnezeu? În primul rând, nașterea din nou nu este generată de botez. Nici stropirea unui copil, nici scufundarea unui adult nu pot regenera o inimă moartă. Fie că ai fost scufundat prin botez de apostolul Pavel, sau stropit cu apă în pruncie de John Calvin (sau chiar de amândoi, adică și de Pavel) tot ar fi trebuit să fi fost ,,născut din nou”. Botezul, indiferent de forma lui, nu poate spăla nici păcatul și nici să creeze o inimă nouă.

Sunt două pasaje în Scriptură care ar trebui, după părerea mea, să soluționeze pentru totdeauna întrebarea cu privire la regenerarea prin botez. ,,Chiar dacă ați avea zece mii de călăuze în Cristos, totuși nu aveți mai mulți părinți, pentru că eu v-am născut în Cristos Isus, prin Evanghelie.” (1 Corinteni 4:15). Pavel se adresează aici unor oameni care au fost născuți prin Evanghelie, prin slujirea lui. El era tatăl lor spiritual. El era singurul care putea spune, ,,Voi sunteți, prin binecuvântarea lui Dumnezeu, unii dintre convertiții mei.” Cu toate acestea, apostolul continuă să le spună acelorași oameni că, ,,Îi mulțumesc lui Dumnezeu că nu am botezat pe nici unul dintre voi ... ” (1 Corinteni 1:14) Vedeți rațiunea celor două versete? Dacă o persoană ar fi regenerată sau născută din nou prin botez atunci ar fi fost imposibil ca Pavel să spună, ,,Nu am botezat pe nici unul dintre voi, deși v-am născut pe voi toți.” Dacă puneți împreună aceste două versete, se dovedește faptul că botezul nu are nimic de-a face cu regenerarea. Dacă botezul este esențial, sau contribuie în orice fel la nașterea din nou, atunci Pavel nu ar fi putut naște din nou oameni fără a-i boteza. Argumentul și afirmațiile sale ar fi contradictorii. Autorul imnului următor avea dreptate când a scris, ,,Ce ar putea să spele păcatul meu? Nimic, decât doar sângele lui Isus.” Apa, fie câteva picături pe fruntea unui copil, fie un întreg bazin în care să fie scufundat un adult, nu poate ajunge la inimile noastre, acolo unde trebuie să aibă loc schimbarea.

O misionară povestea cum, timp de câțiva ani, a încercat să îi predice Evanghelia unei dintre prietenele ei musulmane. Dar s-a îmbolnăvit și trebuia să se întoarcă acasă din cauza bolii. I-a cerut lui Dumnezeu să îi mai ofere o ocazie pentru a-i spune Evanghelia prieteniei ei. Într-o zi și-a văzut prietena îndreptându-se către râul sfânt pentru curățire. Misionara a luat o cutie în care a pus repede câteva haine, și a legat-o strâns. S-a dus la râu și a început să scufunde cutia în apă. Prietena a văzut-o și a întrebat-o ce face. Misionara i-a răspuns că își spală rufele. Prietena a zâmbit și a spus, ,,Niciodată nu se vor curăța pentru că apa nu poate pătrunde înăuntru să spele murdăria.” Misionara a întrebat atunci, ,,Crezi că apa în care te speli poate să pătrundă în inima ta, acolo unde este păcatul, și să-l curețe?”

În al doilea rând, nașterea din nou nu depinde de sacramentele bisericii. A lua parte la Cina Domnului, oricât de des, nu poate să îți ofere o inimă nouă. Pavel a pus capacul pentru totdeauna peste ideea nebună că sacramentele bisericii ar da viață spirituală.

Eu nu mă voi lăuda decât cu crucea Domnului nostru Isus Cristos, prin care lumea a fost răstignită față de mine, și eu față de lume. Căci nici circumcizia, nici necircumcizia nu sunt nimic, ci ceea ce contează este a fi o făptură nouă. (Galateni 6:14-15)

Putem înlocui circumcizia cu botezul sau cu orice altă tradiție bisericească am vrea noi, și să nu modificăm în nici un fel învățătura acestor versete. Noua creație este regenerarea făcută de Duhul Sfânt. Iată ce are nevoie bietul păcătos, și are nevoie disperată.

În al treilea rând, a fi născut din nou nu are nimic de-a face cu autoritatea omului. Poate că Dr. Billy Graham a pus mâna personal peste tine și ți-a spus că ești creștin. Însă lucrul acela nu te poate face un copil al lui Dumnezeu. Faptul că o persoană importantă a pus mâna peste tine, nu înseamnă că de-acum ești creștin. Lucrul acela nu poate dovedi nimic despre starea ta spirituală!

În al patrulea rând, nașterea din nou nu este produsă doar de o cunoaștere teologică corectă. Sunt niște calviniști în zilele noastre care readuc la viață o erezie veche. Aceasta se intitulează, ,,regenerare doctrinară”. Ei asociază mântuirea autentică cu o cunoaștere clară a teologiei calviniste. Unii dintre acești oameni insinuează că John Calvin va sta la ușa cerului și îi va verifica pe cei care vor ajunge acolo cu privire la cunoștința celor ,,cinci puncte” (ei numesc cele cinci puncte adevărata Evanghelie) și va decide pe baza celor afirmate de ei dacă vor intra sau nu. Nu prea cred, dragilor! Cele cinci puncte nu înseamnă Evanghelia. Evanghelia este – ,,crede în Isus Cristos Domnul, și vei fi mântuit”. Cele cinci puncte sunt aspecte legate de felul în care Evanghelia funcționează. Alegerea nu a mântuit nici un suflet, doar ne prezintă clar că unii vor fi mântuiți.

În ultimul rând, a fi născut din nou nu are nimic de-a face cu ceea ce numesc unii voință liberă. Mulți se opun acestui punct. Uitați-vă din nou la Ioan 1:12,13 și examinați cu atenție relația dintre cele două versete.

12 Însă tuturor celor ce L-au primit, adică celor ce cred în Numele Lui, le-a dat dreptul să devină copii ai lui Dumnezeu, 13 născuți nu din sânge, nici din voia firii, nici din voia vreunui om, ci din Dumnezeu.

Aceste versete afirmă în mod categoric și specific că nu am fost născuți din ,, voia vreunui om”. Noi am fost născuți ,,din Dumnezeu”. Versetul 12 afirmă ce trebuie să facă cineva pentru a fi mântuit. Acesta trebuie să vrea să-L primească pe Cristos. Versetul este foarte clar. Timpurile verbelor din aceste versete sunt de mare importanță. Ioan nu spune că toți cei care Îl vor primi pe El, vor fi, ca rezultat al credinței lor, născuți din Dumnezeu. Acest lucru ar face din credință cauza nașterii din nou. Dar Ioan spune exact opusul. Oamenii care Îl primesc pe Cristos fac lucrul acesta doar pentru că au fost (timpul trecut) născuți din Dumnezeu. Nașterea lor spirituală, oferită în mod suveran de Dumnezeu, a cauzat actul credinței lor. Versetul 13 nu ne oferă rezultatul versetului 12, ci mai degrabă cauza. Versetul 13 ne spune cine sunt oamenii din versetul 12, care Îl primesc pe Cristos. Oamenii din versetul 12 îl primesc pe Cristos voluntar, doar pentru că au fost născuți din Dumnezeu (timpul trecut). Nu încurcați consecința (vor fi) cu certitudinea (au fost). Fiecare om, care este născut din Dumnezeu (v.13), Îl va primi întotdeauna cu bucurie pe Cristos (v.12). A-L primi pe Cristos (v.12) este rezultatul cert al nașterii din Dumnezeu (v.13).

1 Ioan 5:1 ne prezintă același adevăr. ,,Oricine crede că Isus este Cristosul este (deja) născut din Dumnezeu ...” Ioan nu spune că cineva se va naște din Dumnezeu dacă va crede, ci că dacă cineva crede dovedește că a fost născut din Dumnezeu. Credința este roada nașterii din nou, nu cauza ei. Unii ar putea să spună că doar bolborosesc niște cuvinte: ,,Nu poți dovedi ce vrei să dovedești folosindu-te de acel text din Biblie!” Îmi pare rău, însă nu știu dacă versetul de față ar putea să însemne altceva. Ideea poate fi dovedită și prin compararea versetului 1 Ioan 5:1 cu 1Ioan 2:29. Este folosită aceeași construcție, însă ideea este de „a face ceea ce este drept” în loc de a fi născut din nou din Dumnezeu. Versetul, ,, ... oricine face ceea ce este drept este născut din El”. Este doar un joc de cuvinte dacă insist asupra faptului că nimeni nu este născut din Dumnezeu doar pentru faptul că face ceea ce este drept? Nu sunteți de acord cu mine că ajungem să facem ceea ce este drept doar după ce am fost născuți din nou din Dumnezeu? Știm clar din versetul acesta care este cauza și care este efectul. Nimeni nu crede că faptele drepte făcute vor cauza nașterea din nou din Dumnezeu. O astfel de opinie ar distruge Evanghelia. Însă un adevăr identic este prezentat de Ioan în 5:1. Nu credința noastră cauzează nașterea din nou, ci așa cum stau lucrurile și cu facerea a ceea ce este drept, și aici credința este dovada vie că am fost născuți deja din Dumnezeu. Dacă negi acest fapt, evident înseamnă să distrugi doctrina biblică a regenerării. Un om nu se poate naște singur, ci el trebuie să fie născut de sus.

Atunci când un evanghelist spune înainte de predică că va vorbi despre ce trebuie să faci ca să fii născut din nou, ascultă mai departe cu grijă. Omul respectiv nu vede care este diferența biblică dintre mântuire și naștere din nou. Poate că va predica biblic cu privire la modul în care poți fi mântuit, însă nu o va face despre cum să fii născut din nou. Probabil că va spune, ,,Atunci când te-ai născut prima oară nu a trebuit să faci nimic, însă în ceea ce privește a doua naștere ești în stare de orice.” Foarte greșit! Nu ai ce face nici în ce privește cea de-a doua naștere, cea spirituală, așa cum nu a fost nimic ce puteai face în privința primeia, cea fizică. Nu negăm faptul că un păcătos nu ar trebui să fie gata să se pocăiască și să creadă Evanghelia în vederea mântuirii, însă în discuție este acum nașterea din nou, nu mântuirea. Insistăm asupra faptului că numai Dumnezeu poate da cuiva puterea, sau acea ,,dorință” de a se pocăi și a crede.

Câteodată îmi place să-i ,,necăjesc” pe oameni doar pentru a le stimula puțin gândirea. Atunci când oamenii susțin doctrina voinței libere a omului, le spun adesea, ,,Atâta timp cât cineva nu crede în siguranța mântuirii veșnice, nu voi discuta despre voința liberă a omului.” De obicei aceștia spun, ,,Dar a spus cineva ceva despre siguranța mântuirii?” Mă arăt uimit de cele auzite și întreb, ,,Sigur nu crezi că un păcătos ar avea voință liberă și totodată că cel sfânt s-ar putea pierde?” Aproape de fiecare dată reacționează emfatic, ,,Ba da, cred”. Atunci eu mă arăt surprins și întreb, ,,Afirmi cumva că un păcătos are puterea și voința de a-L accepta sau respinge pe Cristos?” Când ei răspund afirmativ susținând că asta este ceea ce cred, eu întreb, ,,Poate un sfânt să dorească, sau să aleagă să părăsească harul?” Atunci când ei spun ,,nu”, eu continui, ,,Păi dacă păcătosul are puterea atât să accepte cât și să respingă, dar după ce acceptă, el – sfântul - nu mai poate în nici un fel să mai aleagă să rămână, pentru mine sună ca și cum cel păcătos are de două ori mai multă putere decât cel sfânt. Tu spui cu alte cuvinte că pierdem o parte din acea libertate a voinței pe care se pare că am avut-o înainte de a fi mântuiți.” De obicei dialogul se sfârșește aici. Este un nonsens să afirmăm o doctrină care spune că omul pierde jumătate din puterea voinței lui atunci când se convertește. Este imposibil să susții atât doctrina voinței libere, cât și pe cea a siguranței mântuirii. Cele două sunt contradictorii.

Nașterea din nou este ceva ce Dumnezeu face în noi, fără ca noi să facem ceva. Este lucrarea Lui suverană și este însoțită de rod de fiecare dată. Să vă ilustrez cele spuse. Să presupunem că sunt departe de casă la o conferință, iar după terminarea acesteia nu îmi pornește mașina. Când răsucesc cheia nu se aude nici un fel zgomot de la motor. Apăs butonul de lumină, însă nimic. Apăs pe claxon, și același rezultat. În acel moment cineva ar spune că el crede că bateria este moartă. Să presupunem că ar avea dreptate și bateria chiar este moartă. Las mașina în parcarea bisericii și mă duc acasă. Următoarea dimineață ajung la mașină, răsucesc cheia și pornește din prima. Există trei explicații cu privire la ce s-a întâmplat cu o seară înainte. (1) Bateria nu era cu totul descărcată, doar crezusem că este. (2) A avut loc o minune. (3) Cineva a reîncărcat sau ,,regenerat” bateria între timp.

Acum să presupunem că piesele de la mașina mea ar putea vorbi. Cu o seară înainte, atunci când am spus, ,,Luminilor, dacă ați vrea și voi să luminați, atunci mi se va încărca și mie bateria” sau ,,claxonule, dacă ai claxona și tu puțin, atunci se va încărca și bateria.” Dacă mașina mi s-ar putea adresa, mi-ar spune, ,,Dacă ai încărca tu puțin bateria, îți garantez că va merge claxonul, că luminile vor funcționa și motorul va porni.” La fel este și cu omul mort în păcatele lui. Bateria lui spirituală este moartă. Nici una dintre funcțiile lui nu va funcționa până când nu va fi regenerat. Când Dumnezeu îi dă viață unui păcătos, el se va pocăi, va crede, se va ruga, etc. Atunci când apelezi la voința unui om pierdut, sperând că aceea este sursa mântuirii lui, este asemenea situației din ilustrația mea în care aștepți de la lumini și claxon să dea viață și putere bateriei. Omul pierdut are nevoie de viață, la fel cum bateria de la mașină are nevoie de energie. Cea mai strașnică ispravă spirituală este să îți exerciți credința. Ea poate să miște munții. Poate un om mort să producă puterea spirituală de a face un astfel de act de credință, sau va putea ajunge să creadă datorită regenerării și darului pe care l-a primit prin noua natură?

Când m-am întors și am găsit bateria de la mașină funcționând, am presupus că cineva s-a jucat sub capota mașinii mele. Nu așa te-ai fi gândit și tu? Cu ceva ani în urmă, am mers la o conferință biblică împreună cu soția, fiul și nora. Fiul nostru era tipul de băiețel cuminte, însă nu am fi putut spune dacă experimentase sau nu convertirea. El știa toate răspunsurile corecte, dar nu părea să experimenteze o sete după Dumnezeu în viața lui. Am predicat patru sesiuni despre depravarea totală. După cea de-a doua sesiune, fiul meu a venit la mine și mi-a spus, ,,Tată, aceasta este prima predică pe care te-am auzit cu adevărat predicând-o. Ceva mi s-a întâmplat. Cred că am fost convertit.” Din seara aceea, băiatul meu nu a mai fost același. El arăta acum roadele unei convertiri autentice. Fiul meu mă auzise predicând timp de 22 de ani, însă în aceea seară ,,a auzit vocea lui Cristos”. În seara aceea a fost regenerat și a crezut Evanghelia.

Ai trăit vreodată și tu o astfel de experiență? Să vestești Evanghelia unor persoane ani de zile, fără să se întâmple ceva, pentru ca într-o zi să-i vezi citind Biblia și apărând din senin în biserică? Ce s-a întâmplat? Cineva s-a jucat sub capotă. Te-ai rugat pentru copiii tăi și ai încercat să îi înveți Cuvântul, însă se pare că învățătura pe o ureche a intrat, iar pe cealaltă a ieșit. Apoi într-o bună zi, asemenea fiului meu, ți-au spus, ,,de ce nu mi-ai zis lucrurile astea până acum?” Zâmbești și înțelegi că cineva a umblat sub capotă. Duhul Sfânt a încărcat o baterie moartă. Biblia numește asta regenerare și astfel de experiențe vrem să vedem și astăzi întâmplându-se. Nu avem nevoie de clădiri mai bune, de predicatori mai buni sau de un program muzical mai bun. Avem nevoie de Cineva care are putere să facă ceva sub capotă.

CAPITOLUL 5. LUCRAREA DUHULUI

Nașterea din nou este lucrarea de creație a Duhului Sfânt.

Trebuie să înțelegem din nou că nașterea din nou nu are nimic de-a face cu ereditatea. Nu are nici o legătură cu părinții noștri sau cu sacramentele bisericii, și cu siguranță că nu are nimic de-a face cu așa-zisa voință liberă a omului. Voința liberă pentru viața spirituală este exact ceea ce este evoluția pentru viața fizică. Este o negare flagrantă a puterii creative a lui Dumnezeu. Mă uimește că lucrul acesta oribil nu este observat de credincioșii biblici onești. Aceste credințe îi determină să facă tot felul de afirmații nesăbuite. Următorul citat provenit din notele de subsol ale Bibliei Scofield la versetul Ioan 3:3 este o astfel de ilustrație:

Regenerarea: (1) Necesitatea nașterii din nou vine din incapacitatea omului natural de a ,,vedea” și de a ,,intra” în Împărăția lui Dumnezeu. Oricât de moral, înzestrat sau rafinat ar fi omul natural, el este cu totul orb față de adevărul spiritual și incapabil de a intra în Împărăție; el nu poate nici să asculte, nici să înțeleagă și nici să-i fie pe plac lui Dumnezeu (Ioan 3:3,5,6; Ps. 51:5; Ier. 17:9; Marcu 6:21-23; 1 Cor. 2:4; Rom. 8:7,8; Efes. 2:3. Vezi Mat. 6:33, note subsol). (2) Nașterea din nou nu este o reformare a naturii vechi (Rom. 6:5, note subsol), ci o lucrare creativă a Duhului Sfânt (Ioan 3:5; 1:12,13; 2 Cor. 5:17; Efes. 2:10; 4:24). (3) Condiția nașterii din nou este credința în Cristos cel crucificat (Ioan 3:14,15; 1:12,13; Gal. 3:24). (4) Prin nașterea din nou, credinciosul devine părtaș la natura divină și viața lui Cristos Însuși (Gal. 2:20; Efes. 2:10; 4:24; Col. 1:27; 1 Pet. 1:23-24; 2 Pet. 1:4; 1 Ioan 5:10-12)[2]

Cum se poate ca o ,,lucrare creativă a Duhului Sfânt” să fie ,,condiționată” în orice sens, dar în mod special de ceva ce poate face bietul păcătos? Sună ca și cum Dumnezeu ar spune omului, ,,Voi crea lumea, dacă Îmi permiți asta”. Scofield amestecă mântuirea cu nașterea din nou.

CAPITOLUL 6. PĂCĂTOSUL, PASIV ÎN REGENERARE

În toate referințele biblice din Noul Testament referitoare la nașterea din nou, indiferent de verbul folosit, el se găsește întotdeauna la diateza pasivă. Nimeni nu s-a născut sau regenerat de unul singur. El nu face nimic. Ceva i se face de către altcineva, însă el nu face nimic. Așa cum am specificat mai devreme, păcătosul nu participă cu nimic nici la nașterea fizică, nici la cea spirituală. Nu ai jucat nici un rol în decizia de a te naște fizic, și în același fel nu ai jucat nici un rol în decizia de a te naște spiritual.

Din nou, insistăm că nu vorbim despre etape în timp, ci despre cauză/efect. Nașterea din nou și pocăința/credința sunt simultane; cu toate acestea regenerarea face posibilă credința și nu invers. Convertirea Lidiei este un exemplu clasic al acestui adevăr.

O femeie pe nume Lidia, vânzătoare de purpură în cetatea Tiatira, care era temătoare de Dumnezeu, stătea și ea acolo și asculta. Domnul i-a deschis inima ca să ia aminte la cele spuse de Pavel. (Fapte 16:14)

Toată lumea este de acord cu faptul că, pentru a fi mântuită, Lidia trebuia să fi auzit, să fi înțeles și să fi răspuns cu credință personală mesajului Evangheliei harului. Și versetul arată clar că aceste lucruri au avut loc. Lidia a auzit, a înțeles și a răspuns – de bunăvoie – predicării lui Pavel. Întrebarea este aceasta, cine a făcut-o pe Lidia capabilă să răspundă cu credință? Și-a deschis ea inima de una singură prin voința ei liberă și L-a invitat pe Cristos să o mântuiască? Însă textul de față nu ne spune lucrul acesta. Versetul spune că ,,Domnul i-a deschis inima ca să ia aminte la cele spuse de Pavel.” Răspunsul Lidiei a fost posibil pentru că Dumnezeu i-a regenerat (i-a deschis) inima. Cu adevărat, inima păcătosului trebuie să fie deschisă, însă un păcătos mort din punct de vedere spiritual nu poate să-și deschidă inima de unul singur. El se zăvorește în ignoranță și teamă. Doar Dumnezeu poate să deschidă inima unui păcătos mort și El face lucrul acesta pentru toți aleșii Lui. Asta înseamnă să fii născut din nou. Asta înseamnă să fii adus la viață sau trezit (Efeseni 2:1).

Sunt sigur că unii dintre cititori vor spune, ,,Predici harul irezistibil și știu că Biblia spune clar că păcătosul se poate opune lucrării Duhului Sfânt. Cum răspunzi paragrafului din Fapte 7:51,52?”

Oameni încăpățânați, cu inima și urechile necircumcise, voi întotdeauna vă împotriviți Duhului Sfânt! Așa cum au făcut strămoșii voștri, așa faceți și voi! Pe care dintre profeți nu l-au persecutat strămoșii voștri?! Ei i-au ucis pe cei ce prevesteau venirea Celui Drept, Cel ai Cărui trădători și ucigași ați devenit voi acum ... (Fapte 7:51,52).

Observați expresiile îngroșate. Este evident că versetul afirmă că oamenii pot și se opun Duhului Sfânt. De fapt, versetul adaugă și folosește cuvântul întotdeauna. Cred că toți suntem de acord că, în trecutul nostru, noi toți ne-am împotrivit Duhului Sfânt. Care dintre noi nu am râs atunci când cineva a venit să ne vestească adevărul Evangheliei? Prin propria natură, păcătosul nu numai că se va opune Evangheliei, dar o va face în mod continuu. Întrebarea este aceasta: De ce fiecare persoană care a fost mântuită a renunțat la a se mai opune și a hotărât mai degrabă să se pocăiască și să creadă? De ce acel cuvânt întotdeauna nu se aplică tuturor cititorilor acestei cărți? Cred că pasajul este clar. Oamenii cărora se adresa Ștefan erau încăpățânați și cu inima și urechile necircumcise, și nu puteau face nimic altceva decât să se opună mesajului. Orice credincios se va opune întotdeauna atâta timp cât inima și urechile îi sunt necircumcise. Prin regenerare Duhul Sfânt înlătură rezistența noastră și ne circumcide inimile și urechile pentru a crede. Versetul nu combate harul irezistibil, ci mai degrabă arată cât de fundamental este harul irezistibil în adevărata convertire.

Un alt concept important din acest text, despre care se vorbește, are de-a face cu vocea Duhului Sfânt, care vorbește în cărțile profetice. Păcătoșii pot să reziste și o fac față de orice fel de predicare și de încurajare. Fiul meu s-a opus cu totul tuturor acestor forme de predicare timp de douăzeci și doi de ani. Poți să te faci că nu auzi mesajul pe care oamenii îl predică, însă când mesajul este aplicat conștiinței tale direct de Duhul Sfânt, atunci opoziția este înlăturată. Lucrarea interioară a Duhului Sfânt în regenerare este cu totul diferită de lucrarea exterioară a oricărui agent uman. Prima nu poate fi respinsă, pe când cea de-a doua poate și este respinsă de mulți.

Expresia harul irezistibil este respingătoare unor oameni pentru că ei își imaginează un fel de tăvălug rostogolit peste un tub de pastă de dinți. Însă nu poți compara în nici un fel această ilustrație cu ceea ce Biblia spune despre harul irezistibil. Noi nu suntem niște tuburi de pastă de dinți. Suntem făpturi umane, cu minți, inimi și voințe. Aceeași minte, inimă sau voință, care se împotrivește în mod arzător Evangheliei, este făcută în regenerare să dorească să se oprească din împotrivire, să se pocăiască cu sinceritate și să creadă. Să vă ilustrez regenerarea biblică. Două mame s-au întâlnit la un ceai, iar fiul uneia dintre ele apare îmbrăcat la patru ace, cu părul frumos aranjat și cu pantofii strălucind. În timp ce acesta iese pe ușă fluierând, mama lui oftează, spunând: ,, Asta chiar mă enervează.” Cealaltă mamă răspunde cu uimire: ,,La ce te referi? O, cât mi-aș dori și eu ca și fiul meu să arate la fel. Se îmbracă ca un nătâng.” Cea dintâi reacționează: ,,O, nu la asta mă refeream. Ceea ce mă irită este că o blondină cu ochii albaștri a făcut în zece minute ceea ce eu nu am putut face în 16 ani.”

Aceasta este lucrarea irezistibilă despre care vorbim. Băiatul nu s-ar fi îmbrăcat atât de elegant dacă nu ar fi vrut s-o facă. Din ceea ce mama evidenția era că aceasta încercase, însă fără succes, să-și determine fiul să lucreze la aspectul exterior, pentru ca, mai apoi, o atracție irezistibilă să producă schimbarea râvnită, schimbare care a venit imediat și voluntar. Nu a trebuit să-L primești pe Cristos împotriva voinței tale. Duhul lui Dumnezeu ți-a descoperit inima, iar apoi ți-a arătat frumusețea și slava Fiului lui Dumnezeu și în felul acesta ai vrut să-L primești cu toată ființa ta. Harul irezistibil nu este altceva decât lucrarea lui Dumnezeu de a îndepărta împotrivirea noastră și de a determina voința noastră, prin manifestarea puterii Lui (Psalmul 110:3).

Omul are neapărată nevoie să audă Evanghelia predicată, dar tot la fel de adevărat este că are nevoie de ceva mai mult decât atât. El are nevoie de o inimă nouă. Mama băiatului i-a oferit foarte multe instrucțiuni corecte, dar nimic nu a funcționat până când a apărut o forță irezistibilă.

CAPITOLUL 7. MIJLOACELE FOLOSITE DE DUMNEZEU

Mijloacele pe care le folosește Dumnezeu sunt Cuvântul și Duhul Sfânt.

Poate că ar fi trebuit să adăugam cuvântul normal la subtitlul de mai sus. Următorul text clasic, care ne explică afirmația de mai sus, este cel din 1 Tesaloniceni 1:4,5:

Noi știm, frați iubiți de Dumnezeu, despre alegerea de care ați avut parte. Căci Evanghelia noastră n-a fost adusă la voi numai prin cuvinte, ci și cu putere, cu Duh Sfânt și cu o siguranță deplină, așa cum, de altfel, știți ce fel de oameni am fost printre voi, de dragul vostru.

Este evident că Pavel avea certitudinea că oamenii cărora li se adresa făceau parte dintre aleșii lui Dumnezeu. Cum putea ști Pavel lucrul acesta? Nu avea nimic de-a face cu rasa lor sau cu certificatele de botez. Toate aveau de-a face cu efectul pe care Cuvântul lui Dumnezeu îl producea în viața lor. Este important de observat că Evanghelia vine întotdeauna prin cuvinte. Ea nu vine niciodată în visuri și viziuni, și nici în paharele de la Cina Domnului sau printr-un act de botez. Evanghelia vine prin cuvinte. Ea vine prin propoziții. Vine prin fapte menționate istoric. Evanghelia ne spune prin cuvinte concrete cine este Cristos și ce a făcut El.

Cu toate acestea, cuvintele lăsate singure, chiar dacă vorbim aici despre cuvintele lui Dumnezeu, nu sunt îndeajuns. Acesta este motivul pentru care Pavel adaugă expresia și cu. Evanghelia vine întotdeauna în cuvinte, însă dacă aceste cuvinte nu ar fi însoțite de puterea Duhului Sfânt, ele nu ar reuși să deschidă inima păcătosului. Iată de ce am spus că mijloacele pe care Dumnezeu le folosește în mod normal sunt Cuvântul și Duhul Sfânt.

La cele spuse adăugăm două aspecte: (1) multe dintre textele Scripturii conectează Cuvântul lui Dumnezeu la procesul regenerării. Cu toate acestea (2) pare că regenerarea ar avea loc fără aplicarea Cuvântului în minte și inimă. Dacă Cuvântul lui Dumnezeu ar trebui să fie instrumentul ce ar cauza regenerarea, atunci mântuirea copiilor nu ar fi posibilă. Acum că am afirmat cele două lucruri, putem spune că aproape toate versetele în care ni se menționează în mod evident despre regenerare, au legătură cu Duhul lui Dumnezeu care folosește Cuvântul. Observați următoarele versete:

Dezvăluirea cuvintelor Tale aduce lumină și dă pricepere celor nesăbuiți. Psalmul 119:130 [Aceste versete trebuie să fie comparate cu 2 Corinteni 4:4-6, ,,ale căror minți necredincioase le-a orbit dumnezeul acestui veac, ca să nu strălucească lumina Evangheliei slavei lui Cristos, Care este chipul lui Dumnezeu. Noi nu ne predicăm pe noi înșine, ci pe Isus Cristos ca Domn, iar pe noi înșine ca sclavii voștri, datorită lui Isus. Dumnezeu, Care a spus: „Să lumineze lumina din întuneric!”, a luminat și inimile noastre, pentru a ne da lumina cunoașterii slavei lui Dumnezeu strălucind pe fața lui Isus.”]

El ne-a născut prin Cuvântul adevărului, după voia Lui, ca să fim un fel de prim rod între făpturile Lui. Iacov 1:18

Chiar dacă ați avea zece mii de călăuze în Cristos, totuși nu aveți mai mulți părinți, pentru că eu v-am născut în Cristos Isus, prin Evanghelie. 1 Corinteni 4:15

Ați fost născuți din nou, nu dintr-o sămânță pieritoare, ci dintru-una nepieritoare, prin Cuvântul lui Dumnezeu care este viu și care rămâne pe vecie. 1 Petru 1:23

Aceste versete nu dovedesc că Scriptura trebuie să fie cauza instrumentală regenerării, dar scot în evidență și subliniază tocmai apariția ei în toate aceste menționări cu privire la regenerare.

CAPITOLUL 8. UN MARE MISTER

Nașterea din nou este un mare mister – așa cum este nașterea trupească.

Ioan 3:8 și 1 Petru 1:23-2:1 demonstrează acest mister al subiectului nostru. Ioan ne precizează că nașterea din nou este la fel de misterioasă și suverană precum direcția vântului. Petru ne spune că unirea dintre un bărbat și o femeie, care dă naștere unei vieți noi, este de asemenea un mister. Să privim îndeaproape cuvintele lui Petru:

Ați fost născuți din nou, nu dintr-o sămânță pieritoare, ci dintr-una nepieritoare, prin Cuvântul lui Dumnezeu care este viu și care rămâne pe vecie. Căci, „Orice făptură este ca iarba și toată gloria ei este ca floarea de pe câmp! Iarba se usucă, iar floarea cade, însă Cuvântul Domnului rămâne pe vecie!” Și acesta este Cuvântul care v-a fost vestit prin Evanghelie. (1 Petru 1:23-25)

Isus ne-a spus că trebuie să fim născuți din nou, iar în aceste versete Petru ne lămurește cum se întâmplă lucrurile. Versetul 23 compară nașterea spirituală cu cea trupească. Noi am fost concepuți în momentul în care o sămânță a tatălui nostru a pătruns într-un ovul al mamei noastre. Acea sămânță are puterea de a da viață. Sămânța a produs o nouă făptură. Din ceea ce nu a existat, s-a creat o făptură, tu, în pântecele mamei tale. Ai fost conceput și apoi te-ai născut dintr-o sămânță. Din păcate, acea sămânță a fost o sămânță coruptă. Tot ceea ce sămânța aceea putea da naștere era un copil sortit morții. Nici o sămânță, a niciunui om, nu a produs vreodată vreun copil cu viață veșnică. Când noi am fost născuți din Dumnezeu, am fost concepuți din această sămânță a lui Dumnezeu, care este incoruptibilă. Ea produce copii care au viață veșnică. Sămânța despre care vorbim este Cuvântul lui Dumnezeu. Pentru că acest Cuvânt este veșnic, tot ceea ce el produce este de asemenea veșnic.

Petru compară apoi existența noastră de pe pământ cu cea a unei flori. Toate făpturile sunt precum iarba și floarea. Plantezi o sămânță, iar peste câteva zile vezi iarbă sau o floare. Mai se scurg câteva zile, și acestea se usucă și trec. Omul este la fel. Ieri am fost copil, astăzi sunt bunic, iar mâine nu voi mai fi, și nimeni nu va ști că am existat. Cu toate acestea, sămânța lui Dumnezeu produce plante ale harului, care sunt de un miros plăcut lui Dumnezeu pentru întreaga veșnicie, pentru că acestea nu vor muri. Când Duhul lui Dumnezeu plantează sămânța lui Dumnezeu în inima unui păcătos, acolo se naște o nouă făptură. Noi suntem născuți din Dumnezeu cu adevărat, prin Cuvântul adevărului și prin puterea Duhului Sfânt.

CAPITOLUL 9. DOVEZI CLARE

Pasajul pe care l-am menționat mai devreme, 1 Tesaloniceni, vorbește mai departe despre schimbarea radicală pe care Duhul lui Dumnezeu o produce în cei cărora le aplică Cuvântul. Uitați-vă la versetele de la 6 la 10:

Și voi ați devenit imitatori ai noștri și ai Domnului când, deși erați în mare necaz, ați primit Cuvântul cu bucuria care vine de la Duhul Sfânt. Astfel, voi ați devenit un exemplu pentru toți credincioșii din Macedonia și Ahaia. Căci Cuvântul Domnului a răsunat nu doar în Macedonia și Ahaia, ci credința voastră în Dumnezeu a ajuns să fie cunoscută peste tot, așa că nu mai este nevoie să vorbim despre ea. Ei înșiși vorbesc despre ce fel de primire am avut parte printre voi și cum, de la idoli, v-ați întors la Dumnezeu, pentru a-I sluji Dumnezeului celui Viu și Adevărat și pentru a-L aștepta din ceruri pe Fiul Lui, pe Care L-a înviat din morți, pe Isus, Care ne scapă de mânia ce vine.

Ei L-au urmat pe Domnul cu credincioșie chiar și prin vremuri de suferință. Ei au fost exemple vii ale harului suveran și martori ai credinței. Și-au lăsat idolii și s-au întors cu toată inima la adevăratul Dumnezeu, așteptând cu nerăbdare a doua venire a lui Cristos.

Unul dintre puritani a spus, ,,Dacă te convertești cu adevărat, chiar și câinele tău va observa că ți s-a întâmplat ceva”. Ioan 3:8 accentuează suveranitatea absolută a acțiunilor vântului, însă vântul nu își poate schimba direcția fără a lăsa dovezi clare ale lucrării lui. Frunzele pomilor se mișcă, iar hainele întinse pe sârmă de asemenea se mișcă încolo și încoace. Unii dintre noi am fost martorii unor dovezi clare ale puterii tornadelor și furtunilor. Toți am văzut în jurnalele de televiziune imagini cu furtuni care distrug orașe întregi. Același lucru este valabil din punct de vedere spiritual. Duhul lui Dumnezeu întotdeauna lasă în urmă semnele lucrării Lui în viața unui credincios adevărat. Unele dintre aceste semne, care însoțesc mântuirea, sunt menționate în 1 Ioan. Trebuie numai să observați de câte ori folosește Ioan expresia noi știm pentru a alcătui astfel o listă parțială a dovezilor lucrării regeneratoare a Duhului lui Dumnezeu. În Galateni 5:22-25 regăsim o altă listă cu dovezile lucrării Duhului Sfânt pe care le face în viața unei persoane.

Încheiere

Atât natura lui Dumnezeu cât și natura omului cer ca omul să fie schimbat radical pentru a putea fi primit de Dumnezeu. Această schimbare radicală este descrisă de Scriptură ca o naștere nouă, pe care Dumnezeu o produce în om fără ajutorul acestuia. Este acțiunea creatoare a Duhului lui Dumnezeu. Dovezile acestei lucrări de creație sunt credința și pocăința, semne distinctive ale acestei noi făpturi. Nașterea din nou este lucrarea lui Dumnezeu făcută prin Duhul Sfânt și care conduce la o viață spirituală cu adevărat perceptibilă prin deprinderile păcătosului convertit.

Note bibliografice și explicative

[←1]

John G. Reisinger, Depravarea Totală (New Covenant Media, Frederick, Maryland, 2000). Tradusă și în limba română, cartea se găsește pe pagina de internet a bisericii Logos București: www.logosbucuresti.ro

[←2]

The First Scofield Reference Bible, C.I Scofield, ed., (Barbour and Company, Inc., Westwood, NJ, 1986), p. 1117